Леополдо Маречал
Кортеж

Превод от испански: Александър Муратов, Атанас Далчев, 1968

chitanka.info

Облечена, нагиздена като за сватба,

Умрялата върви: със плач

я водят две дечица.

Това е същата кола, с която возят класовете,

узрели през декември.

Простряно на сияещи покривки, тялото се движи,

възпяват колела и оси

старинното си раболепие.

В широката ливада като златно копие забита,

гореща пладня святка.

(На кон като тъмата черен брат ми язди,

аз — на кобила бяла,

неподкована още.)

Умрялата върви в колата на узрелите пшеници,

към слънцето ликът й е обърнат

и има блясъка на никел.

Във устните й на мълчанието формата прозира,

на ключ железен форма.

Затворила си е очите за покоя видим

на пладнята и за свирнята

на нейните певци безбройни;

и здраво хващат се ръцете и за Кръста с жеста

на корабокрушение незримо.

И докато върви кортежът сред цветя уханни

и корабни платна, които

на вятъра с езика съскат,

главата от движението на колата

се клати, сякаш казва: не!

Дечица две я водят: на челата им стъмени

загадката разсъмва.

Защо Умрялата върви с венчалната си рокля?

Защо във същата кола,

с която возят класовете?

(На кон като тъмата черен брат ми язди.

аз — на кобила бяла,

неподкована още.)

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.